Analiza de situaţie ocazionată de campania

ZIUA INTERNAŢIONALĂ A PERSOANELOR VÂRSTNICE

- 1 octombrie 2017 -

Ziua Internaţională a Persoanelor Vârstnice este o zi specială în întreaga lume.

TEMA CAMPANIEI: „Pași spre viitor: încurajarea talentelor, a contribuțiilor și a participării persoanelor vârstnice în societate”. Îmbătrânirea demografică a populaţiei a devenit, în ultimul timp, o problemă extrem de sensibilă şi uneori spinoasă, a cărei soluţionare presupune un efort comun şi conjugat al tuturor factorilor decidenţi din fiecare ţară, în vederea asigurării autonomiei şi bunăstării vieţii vârstnicilor, cu costuri sociale cât mai scăzute. În acest an s-au marcat 15 ani de când a fost adoptat, la Madrid, Planul Internaţional de Acţiune Împotriva Îmbătrânirii (International Plan of Action on Ageing), semnat în aprilie 2002 de către toate statele membre ale Uniunii Europene. Prin acest plan, statele semnatare s-au angajat să promoveze şi să susţină îmbătrânirea activă, prin includerea în politicile sociale şi în programele economice naţionale a nevoilor şi drepturilor vârstnicilor, dar şi prin promovarea unei societăţi pentru toate vârstele.

1. SCOPUL ANALIZEI:

Scopul analizei este de a furniza informaţii utile pentru desfăşurarea campaniei de celebrare.

2. SCOPUL CAMPANIEI:

Favorizarea și extinderea contribuției efective a vârstnicilor la nivelul familiei, al comunității și societății, în general, în concordanță cu nevoile, preferințele și drepturile lor fundamentale.

3. OBIECTIVELE CAMPANIEI:

• favorizarea condițiilor și măsurilor specifice care pot influența implicarea mult mai mare a persoanelor în vârstă la dezvoltarea societății noastre, și anume: îmbunătățirea sistemului de sănătate publică, venituri sigure și stabile, protecție socială și acces la serviciile financiare;

• accentuarea rolului pe care tehnologia inovatoare, educația și accesul la informație îl joacă în creșterea contribuției și implicării în viața publică a celor mai în vârstă;

• relevarea importanței susținerii dintre generații la nivelul relațiilor sociale, economice și culturale;

Uniunea Europeană se confruntă cu un fenomen accentuat de îmbătrânire a populaţiei. Conform ultimelor previziuni ale Eurostat, publicate în 2008, până în 2060 în Uniunea Europeană vor fi numai două persoane de vârstă activă (între 15 şi 64 ani) pentru fiecare persoană de peste 65 de ani, în comparaţie cu raportul actual de patru la unu. Această tendinţă se aşteaptă să atingă punctul culminant între anii 2015 şi 2035, când grupul numeros al generaţiei "baby boom" va fi la vârsta pensionării. Această schimbare poate fi pusă pe seama efectului combinat al ratei scăzute a natalităţii şi al creşterii speranţei de viaţă. Începând cu anul 1960, speranţa de viaţă a crescut cu opt ani, iar prognozele demografice pe următorii patruzeci de ani anticipează creşterea speranţei de viaţă cu încă cinci ani. De reţinut faptul că în anul 2030 se estimează că populaţia cu vârsta peste 60 de ani va număra 1,4 miliarde de persoane.

Studierea percepţiei sociale a vârstnicilor presupune determinarea modelelor de percepţie pe care diversele categorii sociale le posedă, în legătură cu vârstnicii şi surprinderea efectelelor sociale pe care le induc aceste modele de percepţie. Contextul paradigmatic este oferit pe de o parte de “teoria etichetării”, iar cadrul explicativ îl constituie fenomenul social identificat şi teoretizat de Robert Merton, cunoscut sub numele de “profeţia autocreatoare”. Autori precum Kuypers şi Bengtson (1973) au lansat ideea că poziţia defavorizată a vârstnicilor în societate se datorează în parte acestui fenomen şi au vorbit despre sindromul crizei sociale la vârstnici.

Toţi aceştia susţin că în ultimii ani ai vieţii se creează un ciclu de evenimente care conduc, în final, la o imagine de sine negativă a vârstnicilor şi la un comportament dezadaptat al acestora.

Acest ciclu de evenimente denumit sindromul crizei sociale arată, de fapt, procesul prin care iau naştere stereotipurile legate de vârstnici.

Vârstnicul căruia i se aplică o anumită etichetă tinde treptat să se identifice cu aceasta, lucru care se realizează în cadrul unui proces etapizat, după cum urmează:

• Etichetarea vârstnicului cu o anumită trăsătură fizică sau psihică negativă;

• Asumarea de către individ a rolului sugerat de această trăsătură;

• Dobândirea unor comportamente şi atitudini negative, adecvate noului rol;

• Pierderea treptată a comportamentelor şi atitudinilor neconforme cu acest rol.

• Identificarea cu această trăsătură şi cu statusul aferent.

Bătrâneţea presupune de cele mai multe ori pierderea rolului marital şi profesional, acestea nefiind înlocuite cu alte preocupări de aceeaşi importanţă. Din această cauză, vârstnicul se confruntă cu o lipsă de atitudini specifice care să-i ghideze comportamentul şi cu lipsa unor grupuri cu care să se identifice. Nemaiavând cu cine să se identifice, se orientează spre exterior încercând să găsească puncte de reper-certitudini, transformându-se astfel într-o persoană dependentă de sursele externe de etichetare. După ce a suferit schimbări drastice în viaţa sa personală, bătrânul se îndreaptă spre cei mai tineri pentru a obţine indicaţii despre cum ar trebui să reacţioneze. Însă, chiar faptul că apelează la ceilalţi pentru ajutor este interpretat ca fiind un semn sigur al declinului capacităţilor sale. În acest mod, etichetările exterioare îi sunt cel mai adesea defavorabile bătrânului, pentru că este văzut ca o persoană dependentă, incompetentă, demodată şi uneori chiar fără valoare. Fiind permanent supus acestor etichete, individul adoptă treptat şi involuntar rolul desemnat de ele, însuşindu-şi comportamente adecvate acestora şi abandonând atitudinile şi conduitele neconcordante cu acest nou rol. Ajunge astfel să se identifice cu aceste definiţii sociale stereotipe care, de cele mai multe ori, nu au o bază reală.

Odată ciclul iniţiat, concepţia negativă a vârstnicilor despre propria persoană se întăreşte, rezultând noi dificultăţi şi fiind însuşite din ce în ce mai multe etichete negative. În concluzie, prin identificarea stereotipurilor rezultate din modul în care sunt percepuţi bătrânii putem avea o viziune asupra modului în care acestea pot fi combătute, schimbate mentalităţile, pozitivate reacţiile vârstnicilor şi ale celorlalţi actori sociali.

O tipologie a modurilor de raportare la vârstnici a fost realizată pe baza unui studiu de către Institutul de Cercetare a Calităţii Vieţii. În funcţie de răspunsurile la o serie de interviuri realizate cu subiecţi vârstnici, din care au fost desprinse mai multe trăsături dominante ale acestora s-au determinat indicatorii cei mai consistenţi pentru situaţia psihică şi socială a vârstnicului, respectiv cei care aveau frecvenţa cea mai ridicată printre celelalte trăsături enunţate de către subiecţi. Aceşti indicatori au fost structuraţi ulterior sub forma a trei criterii polare şi anume:

- Un indicator legat de modul în care este perceput vârstnicul de către cei din jur: dependent/ autonom de sprijin exterior;

- Un indicator legat de modul în care este etichetat vârstnicul de către cei din jur: inutil/ util din punct de vedere social;

- Un indicator legat de comportamentul specific al grupului social faţă de vârstnic: marginalizare/ acceptare socială. Aceşti indicatori au dat naştere la opt combinaţii distincte şi pe baza acestora, la opt tipuri teoretice, dintre care, însă, doar cinci s-au regăsit în răspunsurile subiecţilor şi anume: stigmatizare, ignorare, acceptare, discriminare şi integrare.

a. STIGMATIZARE

Această tipologie cuprinde persoanele care percep vârstnicii ca fiind neajutoraţi, deci dependenţi de suportul exterior al persoanelor apropiate atât fizic, datorită sănătăţii precare, cât şi financiar şi emoţional. Cei care aparţin acestei categorii etichetează vârstnicii ca fiind inutili din punct de vedere social, datorită problemelor menţionate. În plus, ei consideră că aceştia sunt, de cele mai multe ori, persoane anxioase, apatice, dezadaptate, cu predispoziţie spre boală, respectiv, o povară pentru cei din jur. În consecinţă, atitudinea dominantă faţă de vârstnici este aceea de izolare şi respingere, de stigmatizare.

În felul acesta, bătrânul devine, treptat, o victimă a anturajului său, o persoană stigmatizată. Din acest motiv, vârstnicii suportă un prejudiciu social datorită marginalizării la care sunt supuşi (ce îmbracă forme sociale mai mult sau mai puţin evidente, mai mult sau mai puţin grave).

b. IGNORARE

Acest tip de percepţie este reprezentativ pentru acea categorie de persoane care consideră că, în cele mai multe cazuri, bătrânul este capabil să se întreţină singur, deci nu este dependent de ajutorul anturajului. În schimb, tind să considere că sarcinile pe care le îndeplineşte un vârstnic (dacă ne referim la domeniul profesional, de exemplu) pot fi îndeplinite mult mai eficient şi mai bine de un tânăr, astfel că bătrânul nu mai are un rol social bine determinat. În concepţia acestor persoane, el ar trebui să cedeze locul celor mai tineri, care sunt mai capabili din punct de vedere profesional. Persoanele ce se încadrează în acest al doilea tip consideră, în plus, că problematica bătrânilor nu este una extrem de importantă, astfel că atenţia societăţii ar trebui să se centreze asupra altor aspecte, de gravitate mai mare. De aceea, persoanele aparţinând acestui tip nu acordă o prea mare atenţie bătrânilor şi au un comportament care, voluntar sau involuntar, izolează vârstnicul. În concepţia lor, asigurarea strictului necesar în ceea ce priveşte condiţiile de viaţă este suficientă, fiind, de altfel, singurul lucru pe care trebuie să-l facem pentru bătrâni. Această concepţie determină o atitudine de ignorare a problemelor specifice vârstnicilor.

c. ACCEPTARE

O altă categorie este constituită din persoane care consideră că vârstnicii au nevoie de sprijin material şi emoţional din partea celor din jur, pentru că, în marea lor majoritate, bătrânii nu mai pot să se întreţină singuri.

Deşi, în mare măsură, nu mai pot fi utili societăţii datorită sănătăţii precare şi statutului de persoană dependentă, bătrânii şi-au câştigat meritul de a fi îngrijiţi la bătrâneţe printr-o viaţă dedicată muncii în slujba societăţii. Astfel, persoanele ce se încadrează în acest tip consideră că este de datoria celor mai tineri să sprijine integrarea armonioasă a vârstnicului în grupul social. Subiecţii din această categorie percep, deci, vârstnicii ca persoane fragile, vulnerabile şi care au nevoie de asistenţă şi căldură. Într-o anumită măsură, persoanele ce aparţin acestei categorii percep vârstnicii ca fiind asemenea unor copii (din punctul de vedere al modului în care se raportează la ei), în sensul că au nevoie să fie îngrijiţi, sprijiniţi, asistaţi.

d. DISCRIMINARE

Această categorie cuprinde persoane ce consideră că bătrânii sunt autonomi şi au un rol social bine precizat în grupul social. Ei nu contestă o anumită utilitate socială a persoanelor trecute de un anumit prag de vârstă. Totuşi, din motive care cel mai adesea se plasează în sfera prejudecăţilor, vârstnicii nu sunt apreciaţi la justa lor valoare şi suportă atitudinile de respingere ale celor din jur. Bătrânul este plasat, astfel, pe o poziţie socială inferioară, împins undeva la marginea societăţii, iar potenţialul său de înţelepciune şi experienţă rămâne nevalorificat. Această atitudine de respingere socială şi de neacceptare în diversele contexte ale vieţii sociale poate fi considerată discriminare, care, de asemenea, aduce un prejudiciu social vârstnicilor.

e. INTEGRARE

Acest tip este reprezentativ pentru persoanele care consideră că bătrânul este o persoană ca oricare alta, care îşi are locul lui, bine precizat, în societate. Bătrânii sunt percepuţi, deci, ca fiind bine adaptaţi, pentru că acceptă slăbiciunile acestei vârste, dar în acelaşi timp cunosc atu-urile ei. Experienţa de viaţă, înţelepciunea, echilibrul interior dobândit îi ajută să facă faţă dificultăţilor vârstei într-o manieră firească. În opinia lor, bătrânii sunt – în marea lor parte – persoane ce îşi păstrează independenţa, utile, cu un rol social bine precizat. Din acest motiv, persoanele aparţinând acestei categorii se identifică cu vârstnicii în aceeaşi măsură în care se identifică cu oricare alt grup social, şi prin această atitudine – conştientă sau nu – facilitează integrarea armonioasă a vârstnicului în grupul din care fac parte.

Trei dintre aceste cinci tipuri de persoane exprimă o opinie (şi o atitudine) puţin favorabilă bătrânilor, ceea ce sugerează faptul că stereotipurile negative vehiculate la nivelul simţului comun în legătură cu bătrânii au rolul de a explica raporturile existente ale vârstnicilor cu celelalte categorii de persoane pentru a menţine distanţa socială creată reciproc.

4. DATE STATISTICE PRIVIND POPULAŢIA VÂRSTNICĂ LA NIVEL INTERNAŢIONAL, NAŢIONAL, REGIONAL ŞI JUDEŢEAN

4.1. Date statistice mondiale

Ţări cu peste 10 milioane de locuitori (în 2002) cu mai mulţi vârstnici, peste 60 ani

2002	2025
Italia	24,5%	Japonia	35,1%
Japonia	24,3%	Italia	34,0%
Germania	24,0%	Germania	33,2%
Grecia	23,9%	Grecia	31,6%
Belgia	22,3%	Spania	31,4%
Spania	22,1%	Belgia	31,2%
Portugalia	21,1%	Marea Britanie	29,4%
Marea Britanie	20,8%	Ţările de jos	29,4%
Ukraina	20,7%	Franţa	28,7%
Franţa	20,5%	Canada	27,9%

Sursa: ONU, 2001

Piramida demografică mondială în perioada 2002-2025

Sursa: ONU, 2001

Repartiţia pe plan mondial a persoanelor peste 60 de ani în ţările a căror populaţie depăşea 100 milioane de locuitori în 2002 (în milioane)

2002	2025
China	134,2	China	287,5
India	81,0	Inde	168,5
Statele Unite ale Americii	46,9	Statele Unite ale Americii	86,1
Japonia	31,0	Japonia	43,5
Federaţia Rusă	26,2	Indonezia	35,0
Indonezia	17,1	Brazilia	33,4
Brazilia	14,1	Federaţia Rusă	32,7
Pakistan	8,6	Pakistan	18,3
Mexic	7,3	Bangladesh	17,7
Bangladesh	7,2	Mexic	17,6
Nigeria	5,7	Nigeria	11,4

Sursa: ONU, 2001

Reprezentarea grafică a populaţiei peste 60 de ani în regiunile dezvoltate şi mai puţin dezvoltate (anii 1970, 2000 şi 2025)

Sursa: ONU, 2001

Repartiţia populaţiei peste 60 de ani pe plan mondial (pe regiuni),

între anii 2002-2025

Sursa: ONU, 2001

În 2002 proporţia persoanelor de 60 de ani pe plan mondial atingea valoarea de 400 milioane, în 2025 se întrevede un număr de 840 milioane de persoane vârstnice.

Raportul de dependenţă a persoanelor vârstnice în unele ţări şi regiuni

2002	2025
Japonia	0,39	Japonia	0,66
America de Nord	0,26	America de Nord	0,44
Uniunea Europeană	0,36	Uniunea Europeană	0,56

Sursa: ONU, 2001

4.2. Statistici demografice în Europa

Situaţia demografică în ţările europene

Member State	Population	Civil registration coverage (%)
Total (000s)	Median age	Aged under 15 (%)	Aged over 60 (%)	Annual growth rate (%)	Living in urban areas (%)	Births	Deaths
2008	2008	2008	2008	1988–1998	1998– 2008	1990	2000	2008	2000– 2008
Albania	3 143	29	24	13	–0.4	0,2	36	42	47	>90	50–74
Austria	8 337	41	15	23	0,5	0,4	66	66	67	>90	90–100
Belgium	10 590	41	17	23	0,3	0,4	96	97	97	>90	90–100
Bosnia and Herzegovina	3 773	39	16	18	–2.2	0,8	39	43	47	>90	…
Bulgaria	7 593	41	13	24	–0.9	–0.7	66	69	71	>90	90–100
Croatia	4 423	41	15	23	0,2	–0.4	54	56	57	>90	90–100
Cyprus	862	36	18	18	1,4	1,2	67	69	70	>90	90–100
Czech Republic	10 319	39	14	21	0,0	0,1	75	74	73	>90	90–100
Denmark	5 458	40	18	23	0,3	0,3	85	85	87	>90	90–100
Estonia	1 341	39	15	22	–1.2	–0.4	71	69	69	>90	90–100
Finland	5 304	42	17	23	0,4	0,3	61	61	63	>90	90–100
France	62 036	40	18	22	0,4	0,6	74	76	77	>90	90–100
Germany	82 264	43	14	26	0,4	0,0	73	73	74	>90	90–100
Greece	11 137	41	14	24	0,8	0,2	59	60	61	>90	90–100
Hungary	10 012	40	15	22	–0.2	–0.3	66	65	68	>90	90–100
Iceland	315	35	21	16	1,0	1,3	91	92	92	>90	90–100
Ireland	4 437	34	21	16	0,5	1,8	57	59	61	>90	90–100
Italy	59 604	43	14	26	0,0	0,4	67	67	68	>90	90–100
Latvia	2 259	40	14	22	–0.9	–0.7	69	68	68	>90	90–100
Lithuania	3 321	39	15	21	–0.3	–0.7	68	67	67	>90	90–100
Luxembourg	481	39	18	19	1,3	1,2	81	84	82	>90	90–100
Malta	407	38	16	20	0,8	0,6	90	92	94	>90	90–100
Netherlands	16 528	40	18	21	0,6	0,5	69	77	82	>90	90–100
Norway	4 767	39	19	20	0,5	0,7	72	76	77	>90	90–100
Poland	38 104	38	15	18	0,2	–0.1	61	62	61	>90	90–100
Portugal	10 677	40	15	23	0,1	0,5	48	54	59	>90	90–100
Republic of Moldova	3 633	35	17	15	–0.2	–1.5	47	45	42	>90	90–100
Romania	21 361	38	15	20	–0.3	–0.5	53	53	54	>90	90–100
San Marino	31	…	14	26	1,1	1,7	90	93	94	>90	>75
Serbia	9 839	37	18	19	0,8	–0.4	50	51	52	>90	…
Slovakia	5 400	36	16	17	0,3	0,0	56	56	56	>90	90–100
Slovenia	2 015	41	14	21	0,4	0,2	50	51	48	>90	90–100
Spain	44 486	40	15	22	0,3	1,1	75	76	77	>90	90–100
Sweden	9 205	41	17	24	0,5	0,4	83	84	85	>90	90–100
Switzerland	7 541	41	16	23	0,8	0,6	73	73	73	>90	90–100
Ukraine	45 992	39	14	21	–0.3	–0.8	67	67	68	>90	90–100
United Kingdom	61 231	39	18	22	0,3	0,5	89	89	90	>90	90–100

Sursa: World Health Statistics 2010

Situaţia demografică în ţările europene

État Membre	Population	Couverture par l’enregistrement des faits d’état civil (%)
Total (milliers)	Âge médian (ans)	Moins de 15 ans (%)	Plus de 60 ans (%)	Taux de croissance annuel (%)	Vivant dans les zones urbaines (%)	Naissances	Causes de décès
2009	2009	2009	2009	1989 –1999	1999 –2009	1990	2000	2009	2000-2009
Albanie	3 155	30	24	13	–0,6	0,3	36	42	47	99h	50–74
Allemagne	82 167	44	14	26	0,4	0,0	73	73	74	>90	90–100
Autriche	8 364	41	15	23	0,5	0,5	66	66	67	>90	90–100
Belgique	10 647	41	17	23	0,3	0,5	96	97	97	>90	90–100
Bosnie-Herzégovine	3 767	39	15	19	–1,9	0,4	39	43	48	>90	…
Botswana	1 950	22	33	6	2,5	1,4	42	53	60	72h	…
Bulgarie	7 545	42	13	24	–1,0	–0,7	66	69	71	>90	90–100
Chypre	871	36	18	18	1,4	1,2	67	69	70	>90	90–100
Croatie	4 416	41	15	23	0,1	–0,3	54	56	57	>90	90–100
Danemark	5 470	41	18	23	0,4	0,3	85	85	87	>90	90–100
Espagne	44 904	40	15	22	0,3	1,2	75	76	77	>90	90–100
Estonie	1 340	39	15	22	–1,3	–0,3	71	69	69	>90	90–100
Ex-République yougoslave de Macédoine	2 042	36	18	17	0,6	0,2	58	63	67	>90	90–100
Finlande	5 326	42	17	24	0,4	0,3	61	61	64	>90	90–100
France	62 343	40	18	23	0,4	0,6	74	76	78	>90	90–100
Grèce	11 161	41	14	24	0,8	0,2	59	60	61	>90	90–100
Irlande	4 515	34	21	16	0,6	1,9	57	59	62	>90	90–100
Italie	59 870	43	14	26	0,0	0,5	67	67	68	>90	90–100
Lettonie	2 249	40	14	22	–1,1	–0,6	69	68	68	>90	90–100
Roumanie	21 275	38	15	20	–0,4	–0,4	53	53	54	>90	90–100
Royaume-Uni	61 565	40	17	22	0,3	0,5	89	89	90	>90	90–100
Serbie	9 850	37	18	19	0,7	–0,3	50	51	52	>90	75–89
Slovénie	2 020	41	14	22	0,3	0,2	50	51	48	>90	90–100
Suède	9 249	41	17	25	0,4	0,4	83	84	85	>90	90–100
Suisse	7 568	42	15	23	0,7	0,6	73	73	74	>90	90–100
Ukraine	45 708	39	14	21	–0,4	–0,8	67	67	68	>90	90–100

Sursa: World Health Statistics 2011

4.3. Date statistice pentru România şi la nivelul judeţului Sibiu

Studiul efectuat de către PROGRAMUL OPERAȚIONAL REGIONAL REGIO, pe baza datelor furnizate de către INSTITUTUL NAȚIONAL DE STATISTICĂ, ne arată următoarele grafice:

Perioada 1996-2006 a fost marcată de reducerea numărului populaţiei active civile din Regiunea Centru de la 1238,8 mii persoane în 1996 la 1092 mii pers. în 2006 şi a ratei de activitate a populaţiei în vârstă de muncă de la 68% in 1996 la 61% in 2006. Această valoare este superioară celei înregistrate la nivelul ţării care era, în 2006, de 59,3%. Se remarcă diferenţe semnificative între judeţele din Regiunea Centru, rata cea mai ridicată de activitate fiind înregistrată în judeţul Alba (69,6 %), iar cea mai redusă în judeţul Brasov (56,3%). Trendul descendent s-a menţinut, cu excepţia judeţului Alba, la toate celelalte judeţe ale regiunii, în întreaga perioadă analizată. Cauzele principale care au determinat această evoluţie sunt reducerea vârstei medii de pensionare (prin pensionarea anticipată) si creşterea numărului persoanelor care urmând o instituţie de învăţământ superior îşi prelungesc, implicit, perioada de inactivitate.

Populaţia regiunii va fi afectată de un proces accentuat de îmbătrânire, aşa cum se observă din piramida vârstelor. În partea superioară a piramidei sunt reprezentate generaţiile peste 60 ani care vor semnifica în următorii ani o creştere a efectivelor de bătrâni.

Piramida vârstelor la recensămintele din 1992 (albastru) şi 2002 (roşu)

În 2002 pot fi observate următoarele procese demografice în comparaţie cu 1992:

A - scăderea efectivelor de tineri cu vârsta între 0-24 ani

B - excedent populaţie adultă 25-39 care reprezintă generaţiile post Decret 1967 de interzicere a avortului

C - efectivul de populaţie înainte de Decret

D - excedent populaţie peste 45 ani care în viitorii ani vor deveni pensionari

E - procesul de îmbătrânire accentuată a populaţiei faţă de 1992.

Prognoza structurii pe vârste a populaţiei

Piramida vârstelor comparativă prezentată pentru anul recensământului 2002 şi anii prognozaţi 2015 şi 2025. Graficul arată scăderea dramatică a efectivelor de nou-născuţi, mai ales în 2025 faţă de 2015. Declinul demografic afectează mai ales populaţia tânără, până la 35 ani. Efectivele de populaţie adultă vor fi mai mari în 2025 faţă de 2002. Excedentul de populaţie peste 65 ani faţă de 2002 arată în mod evident procesul de îmbătrânire demografică. Se poate observa că baza piramidei în 2025 este redusă faţă de vârf, ceea ce exprimă sporul natural negativ, respectiv deficitul natural.

Cel mai amplu segment de populaţie, născut după Decretul privind interzicerea avortului din 1967, va avea în intervalul 2020-2025 vârsta cuprinsă între 50 şi 55 ani. În 2035 această populaţie va ajunge la vârsta pensionării şi împreună cu populaţia aflată deja în pensie vor exercita o presiune apreciabilă asupra populaţiei ocupate.

Analiza ponderii grupelor de vârstă în perioada 2007-2050 arată schimbările care se vor produce în raportul dintre tineri şi vârstnici. Până în 2015, numărul tinerilor se va menţine mai mare decât al vârstnicilor, dar raportul se va schimba, populaţia Regiunii va cunoaşte un proces accentuat de îmbătrânire.

Efectivul total al populaţiei va scădea în cadrul tuturor grupelor de vârstă, cu excepţia celei peste 65 ani, ceea ce arată tendinţa de îmbătrânire demografică.

Populaţia vârstnică (65 ani şi peste)

Populaţia vârstnică a crescut continuu în ultimii 50 ani, atât numeric cât şi procentual. Procesul de îmbătrânire demografică va continua, fiind anticipată o creştere numerică continuă. La nivelul regiunii, efectivul acestei grupe de vârstă va fi mai mare cu 258,2 mii, reprezentând o creştere de 73,6% faţă de anul 2007. Populaţia de peste 80 ani va creşte într-un ritm mai rapid. În cadrul acestei grupe de vârstă, populaţia feminină predomină datorită speranţei de viaţă mai mari a femeilor.

Toate judeţele vor înregistra creşteri ale populaţie în vârstă, dar mai accentuat în judeţele Sibiu şi Braşov (+95,4% respectiv +92,3%). La extrema cealaltă, populaţia vârstnică a judeţului Alba va creşte cu 47,7% .

Prognoza evoluţiei numerice a populaţiei de peste 65 ani, în perioada 2010-2050

Raportul de dependenţă demografică

Raportul de dependenţă arată că în 2007, la 100 persoane potenţial active (15-64 ani) reveneau 42 persoane inactive (0-14 ani şi peste 65 ani). În 2025, numărul persoanelor inactive va creşte la 44, iar în 2050 va ajunge la 71.

Din punct de vedere al raportului tineri/bătrâni, în 2007, la nivel regional, la 1000 de tineri reveneau 973 bătrâni, iar în 2025, raportul se va modifica în favoarea bătrânilor (1333 bătrâni la 1000 tineri), urmând ca în 2050 valoarea acestui raport să ajungă la 3135 datorită procesului de îmbătrânire accelerată. (vezi graficul de mai jos).

În prezent asistăm la o creştere constantă a procentului vârstnicilor la nivel mondial. În România, în anul 1990, ei reprezentau circa 10% din populaţie, în 2008 au ajuns la 15%, iar în 2050 se estimează că aproximativ un sfert din locuitorii ţării noastre vor fi vârstnici.

Piramida populaţiei din România, 2011

Population Pyramid, 2011, Romania

Sursa: United Nations, Population Division. The World Population Prospects - the 2008 revision. New York, 2009.

Seria populaţiei vârstnice în România, în perioada 2000-2010

Grupa de varstă	2000	2001	2002	2003	2004	2005	2006	2007	2008	2009	2010
TOTAL din care:	22435205	22408393	21794793	21733556	21673328	21623849	21584365	21537563	21504442	21469959	21431298
65-69 ani	1095114	1099482	1085893	1087711	1089714	1089704	1041631	1004068	958358	923844	877712
70-74 ani	891832	904691	900956	905994	906889	907414	913325	918177	923364	929212	932912
75-79 ani	598029	626576	630292	643699	652770	665075	675967	690768	699363	704995	708422
80-84 ani	219126	245859	279105	324992	355820	374155	391080	403440	417111	428578	441175
85+	181412	177495	164775	145386	143712	155098	166002	183269	200022	217596	234653

Sursa: Institutul Naţional de Statistică

Notă: Începând cu anul 2000 seria populaţiei este exprimată în cifre absolute

Durata medie de viaţă în România a înregistrat o creştere constantă în ultimii 30 de ani. Astfel, dacă în perioada 1970 – 1972 durata medie de viaţă era de 68,58 de ani, în perioada 2000 – 2002 aceasta ajungea la 71,18 ani, iar în perioada 2002-2004 era de 74,78 de ani.

Durata medie de viaţă la nivelul judeţului Sibiu comparativ cu România,

pe sexe, în perioada 2002-2004

Sursa: Starea de sănătate a populaţiei judeţului Sibiu

La sexul masculin se înregistrează în perioada 2004-2006 o durată medie de viaţă de 68,74 ani, în creştere faţă de perioada 2002-2004 (68,19 ani), iar la sexul feminin 75,80 ani, faţă de 75,47 ani, în aceeaşi perioadă.

Durata medie de viaţă pe sexe, în judeţul Sibiu şi România, în perioada 2004-2006

ani

Sursa: Starea de sănătate a populaţiei judeţului Sibiu

La sexul masculin se înregistrează în perioada 2006-2008 o durată medie de viaţă de 69,49 ani, în creştere faţă de perioada 2004-2006 (68,74 ani), la fel şi pentru sexul feminin, 76,68 ani faţă de 75,80 ani, în aceeaşi perioadă.

Durata medie de viaţă pe sexe, în judeţul Sibiu şi România, în perioada 2006-2008

Sursa: Starea de sănătate a populaţiei judeţului Sibiu

Astfel, la sexul masculin se înregistrează în perioada 2008-2010 o durată medie de viaţă de 69,76 ani, în creştere uşoară faţă de perioada 2006-2008 (69,68 ani), la fel şi pentru sexul feminin, 77,30 ani faţă de 77,09 ani, în aceeaşi perioadă.

Durata medie de viaţă pe sexe, în judeţul Sibiu şi România, în perioada 2008-2010

Sursa: Starea de sănătate a populaţiei judeţului Sibiu

5. Prezentarea şi analiza cadrului legislativ

I. Cadrul normativ naţional şi internaţional aplicabil persoanelor vârstnice

În domeniul protecţiei sociale a populaţiei, Consiliul Europei a adoptat, la 3 mai 1996, Carta Socială Europeană, care vizează dreptul la protecţia sănătăţii, la securitatea socială şi medicală, cât şi dreptul de a beneficia de servicii sociale.

Carta a fost semnată de România la 15 mai 1997 şi a fost ratificată prin legea nr. 74/1999.

Articolul 23 al Cartei, privitor la „Dreptul persoanelor vârstnice la protecţie socială” vizează măsuri care să permită persoanelor vârstnice să rămână membri deplini ai societăţii cât mai mult timp posibil, prin intermediul:

a) unor resurse financiare suficiente care să le permită să ducă o existenţă decentă şi să participle activ la viaţa publică, socială şi culturală;

b) difuzării informaţiilor privind serviciile şi facilităţile disponibile pentru persoanele vârstnice şi posibilităţilor de a recurge la acestea.

Astfel, a fost adoptată Legea nr. 17/2000 privind asistenţa socială a persoanelor vârstnice. Sunt considerate persoane vârstnice, în sensul legii, persoanele care au împlinit vârsta de pensionare stabilită de lege. De prevederile acestei legi beneficiază persoanele vârstnice aflate, potrivit art. 3 din lege, într-una din următoarele situaţii: nu are familie sau nu se află în întreţinerea unei persoane; nu are locuinţă şi nici posibilitatea de a-şi asigura condiţiile de locuit prin resursele financiare proprii; nu realizează venituri proprii sau acestea sunt insuficiente; nu se poate gospodări singură sau necesită îngrijire specializată; se află în imposibilitate de a-şi asigura nevoile socio-medicale, datorită bolii ori a stării fizice sau psihice.

Comisia Europeană a deschis o vastă dezbatere în Europa asupra viitorului sistemelor de protecţie socială, în legătură specială cu schimbările de pe piaţa muncii şi schimbările demografice. Dezbaterile au implicat instituţiile europene, statele membre, partenerii sociali, organizaţiile neguvernamentale, şi s-au derulat pe fondul profundelor schimbări demografice din UE. Situaţia diferă de la o ţară la alta, dar soluţiile sunt dominate de principiul solidarităţii, caracteristic tradiţiei europene în domeniu. CE a promovat acţiuni la nivel european în favoarea persoanelor vârstnice şi examinează modul în care statele membre pot proteja generaţiile vârstnice împotriva riscurilor de sărăcie şi dependenţă, modul în care se poate asigura o asistenţă de lungă durată şi îngrijiri constante.

În ultimii ani, ca efect al accentuării preocupărilor pentru componenta socială, Uniunea Europeană a lansat un program comun de luptă împotriva sărăciei şi de promovare a incluziunii sociale, ca instrument central al construcţiei sociale comune. Strategiile anti-sărăcie şi promovarea incluziunii sociale vizează, prin obiectivele lor globale, şi populaţia vârstnică.

Literatura în domeniu din ultimul deceniu relevă starea de criză a serviciilor sociale, schimbări în raportul dintre sistemul informal şi cel formal de sprijinire şi, în cadrul fiecăruia dintre ele, schimbări în relaţiile dintre sistemele publice şi cele private de prestare a serviciilor specializate de asistenţă socială, reconsiderarea rolului comunităţii şi familiei în satisfacerea nevoilor generale şi specifice ale persoanelor vârstnice.

Din analizele făcute în mediile ştiinţifice sau în cadrul organismelor oficiale se poate aprecia că starea actuală a sistemelor de sprijinire a populaţiei vârstnice se caracterizează prin disfuncţiuni accentuate, datorită, în principal, faptului că politicile sociale care le-au promovat nu au prevăzut şi mecanismele necesare de susţinere şi de adaptare la schimbări.

Un raport de cercetare politică al Băncii Mondiale (1994) intitulat „Preîntâmpinarea crizei vârstei a treia” conchide că „există, în prezent, o evidentă criză a vârstei a treia care îi ameninţă nu numai pe bătrâni, ci şi pe copiii şi nepoţii acestora care trebuie să preia pe umerii lor, direct sau indirect, mare parte din sarcina asigurării existenţei celor în vârstă”.

Raportul evidenţiază faptul că majoritatea sistemelor existente realizează o protecţie neadecvată a celor în vârstă şi, ţinând seama de criteriul impactului asupra celor în vârstă, dar şi de cel asupra întregii economii, sugerează elaborarea a trei sisteme de securitate a vârstei a treia: un sistem public cu participare obligatorie, finanţat din taxe, cu responsabilităţi mai ales în redistribuţie; un sistem privat cu participare obligatorie (planuri de economii personale sau pensii ocupaţionale), cu responsabilităţi în economisire, mai ales; un sistem bazat pe depuneri voluntare, care furnizează o protecţie suplimentară. Toate cele trei componente la un loc ar realiza o co-asigurare în faţa numeroaselor riscuri cu care se confruntă cei în vârstă, oferind bătrânilor o mai mare securitate a veniturilor, decât dacă s-ar baza doar pe unul dintre sisteme. Cele trei sisteme, aplicate concomitent, ar face să se ajungă la ceea ce este cel mai bine atât pentru populaţia vârstei a treia, cât şi pentru economie ca întreg.

În concluziile sale finale, Raportul „Preîntâmpinarea crizei vârstei a treia” menţionează că în întreaga lume ţările îşi reevaluează aranjamentele pentru asigurarea securităţii venitului pentru populaţia vârstnică, că este imperios necesar ca toate ţările să înceapă acum planificarea pentru populaţia în vârstă.

La dificultăţile apărute pe plan european şi mondial legate de protecţia socială, în general, şi a persoanelor vârstnice, în particular, în cazul României s-au adăugat probleme suplimentare legate de perioada de tranziţie economică, de insuficienţele cadrului legislativ şi ale celui instituţional2.

II. Cadrul legal al intervenţiilor la nivel naţional

LEGE Nr. 71 din 8 aprilie 2008 pentru modificarea şi completarea Legii nr. 16/2000 privind înființarea, organizarea şi funcţionarea Consiliului Naţional al Persoanelor Vârstnice.

EMITENT: PARLAMENTUL ROMÂNIEI

PUBLICATĂ ÎN: MONITORUL OFICIAL NR. 282 din 10 aprilie 2008

ART. I

Legea nr. 16/2000 privind înființarea, organizarea şi funcţionarea Consiliului Naţional al Persoanelor Vârstnice, republicată în Monitorul Oficial al României, Partea I, nr. 191 din 20 martie 2007, se modifică şi se completează după cum urmează:

1. La articolul 4, litera d) se modifică şi va avea următorul cuprins:

"d) formulează teme de cercetare şi contractează elaborarea de studii sociologice privind viaţa persoanelor vârstnice cu instituţii şi unităţi specializate în domeniu, realizează analize proprii şi elaborează puncte de vedere referitoare la îmbunătăţirea nivelului de trai al persoanelor vârstnice;".

2. La articolul 4, litera g) se abrogă.

3. La articolul 4, după litera h) se introduc trei noi litere, literele i) - k), cu următorul cuprins:

"i) participă, în calitate de reprezentant al societăţii civile privind persoanele vârstnice, în grupuri de lucru, consilii şi comitete organizate la nivel naţional, local şi în cadrul ministerelor, al agenţiilor şi al instituţiilor asimilate acestora, alături de alţi parteneri sociali şi guvernamentali, care analizează şi propun măsuri ce privesc îmbunătăţirea nivelului de trai al persoanelor vârstnice;

j) îl informează pe Preşedintele României, pe primul-ministru, conducerile organelor administraţiei publice centrale cu atribuţii în domeniul protecţiei sociale, prefecţii şi primarii în legatură cu aspecte ce privesc riscurile şi situaţia de criză în care se găsesc unele persoane vârstnice;

k) întreţine relaţii permanente de colaborare cu reprezentanţii mass-media, pentru informarea populaţiei cu privire la problematica persoanelor vârstnice."

HOTARÂRE Nr. 499 din 7 aprilie 2004 privind înfiiţarea, organizarea şi funcţionarea comitetelor consultative de dialog civic pentru problemele persoanelor vârstnice, în cadrul prefecturilor.

EMITENT: GUVERNUL ROMÂNIEI

PUBLICATĂ ÎN: MONITORUL OFICIAL NR. 338 din 19 aprilie 2004

ART. 4

Activitatea comitetelor consultative de dialog civic pentru problemele persoanelor vârstnice urmăreşte, în principal, următoarele:

a) asigurarea relaţiilor de colaborare care să permită informarea reciprocă permanentă asupra problemelor care sunt de interes specific pentru persoanele vârstnice;

b) consultarea reprezentanţilor persoanelor vârstnice asupra proiectelor de acte normative care urmează să se iniţieze, precum şi în toate problemele cu caracter economic, social, medical şi cultural, de interes al acestora;

c) monitorizarea aplicării măsurilor stabilite în exercitarea atribuţiilor prevăzute la art.5.

ART. 5

Atribuţiile comitetului consultativ de dialog civic pentru problemele persoanelor vârstnice sunt, în principal, următoarele:

a) analiza problemelor cu caracter socioeconomic care privesc persoanele vârstnice;

b) elaborarea de propuneri pentru soluţionarea acestor probleme;

c) elaborarea unor rapoarte anuale ce vor fi înaintate de către prefect conducerii Ministerului Muncii, Solidarităţii Sociale şi Familiei şi a Ministerului Administraţiei şi Internelor.

LEGE Nr. 16 din 6 martie 2000 *** Republicată privind înfiinţarea, organizarea şi funcţionarea Consiliului Naţional al Persoanelor Vârstnice

Text în vigoare începând cu data de 13 aprilie 2008

Text actualizat în baza actelor normative modificatoare, publicate în Monitorul Oficial al României, Partea I, până la 10 aprilie 2008.

Act de bază:

Legea nr. 16/2000, republicată în Monitorul Oficial al României, Partea I, nr. 191 din 20 martie 2007

Acte modificatoare:

Legea nr. 71/2008

CAP. 1

Dispoziţii generale

ART. 1

Se înfiinţează Consiliul Naţional al Persoanelor Vârstnice, organism autonom, consultativ, de interes public, în scopul instituţionalizării dialogului social dintre persoanele vârstnice şi autorităţile publice, pentru protecţia drepturilor şi libertăţilor acestor persoane.

ART. 2

Consiliul Naţional al Persoanelor Vârstnice este persoana juridică română, fără scop lucrativ, cu sediul în municipiul Bucureşti.

CAP. 2

Atribuţiile Consiliului Naţional al Persoanelor Vârstnice

ART. 3

Consiliul Naţional al Persoanelor Vârstnice are, în principal, următoarele atribuţii:

a) sprijină instituţiile statului în aplicarea recomandărilor Adunării Mondiale a Persoanelor Vârstnice şi urmăreşte realizarea lor;

b) propune Guvernului programe privind ameliorarea continuă a condiţiilor de viaţă a persoanelor vârstnice;

c) urmăreşte aplicarea reglementărilor legale privind persoanele vârstnice şi sesizează organele competente despre abaterile constatate;

d) formulează teme de cercetare şi contractează elaborarea de studii sociologice privind viaţa persoanelor vârstnice cu instituţii şi unităţi specializate în domeniu, realizează analize proprii şi elaborează puncte de vedere referitoare la îmbunătăţirea nivelului de trai al persoanelor vârstnice;

e) avizează proiecte de acte normative care privesc persoanele vârstnice, avizul fiind consultativ;

f) sprijină organizarea asociativă a persoanelor vârstnice şi participarea lor activă la viaţa socială;

g) *** Abrogată

h) reprezintă persoanele vârstnice din România în relaţiile cu organizaţii similare din alte ţări sau cu organizaţii internaţionale ale persoanelor vârstnice;

i) participă, în calitate de reprezentant al societăţii civile privind persoanele vârstnice, în grupuri de lucru, consilii şi comitete organizate la nivel naţional, local şi în cadrul ministerelor, al agenţiilor şi al instituţiilor asimilate acestora, alături de alţi parteneri sociali şi guvernamentali, care analizează şi propun măsuri ce privesc îmbunătăţirea nivelului de trai al persoanelor vârstnice;

j) îl informează pe Preşedintele României, pe primul-ministru, conducerile organelor administraţiei publice centrale cu atribuţii în domeniul protecţiei sociale, prefecţii şi primarii în legatură cu aspecte ce privesc riscurile şi situaţia de criză în care se găsesc unele persoane vârstnice;

k) întreţine relaţii permanente de colaborare cu reprezentanţii mass-media, pentru informarea populaţiei cu privire la problematica persoanelor vârstnice.

6. Prezentarea parteneriatelor existente cunoscute precum şi a activităţii unor ONG-uri sau altor organisme şi instituţii private implicate în activităţi privind tema celebrată;

Parteneri:

Direcţia de Sănătate Publică Judeţeană

Comisia de Geriatrie și Gerontologie a Ministerului Sănătății

Administraţia publică locală

Institutul Naţional de Statistică

Ministerul Administraţiei şi Internelor

ONG-uri, cluburile Lions şi Rotary

Presa scrisă şi audio-vizuală

WHO, Viellir en resant actif – cadre d orientation,

http://whqlibdoc.who.int/hq/2002/WHO_NMH_NPH_02.8_fre.pdf

WHO, Viellir en resant actif – cadre d orientation,

http://whqlibdoc.who.int/hq/2002/WHO_NMH_NPH_02.8_fre.pdf

WHO, Viellir en resant actif – cadre d orientation,

http://whqlibdoc.who.int/hq/2002/WHO_NMH_NPH_02.8_fre.pdf

WHO, Viellir en resant actif – cadre d orientation,

http://whqlibdoc.who.int/hq/2002/WHO_NMH_NPH_02.8_fre.pdf

WHO, Viellir en resant actif – cadre d orientation,

http://whqlibdoc.who.int/hq/2002/WHO_NMH_NPH_02.8_fre.pdf

Statistiques sanitaires mondiales 2010,

http://www.who.int/whosis/whostat/FR_WHS10_Full.pdf

World Health Statistics 2010, http://www.who.int/whosis/whostat/2010/en/index.html

Institutul Naţional de statistică – Anuarul statistic al României 2010

Centrul Regional de Sănătate Publică Sibiu – Starea de sănătate a judeţului Sibiu, 2003

Centrul Regional de Sănătate Publică Sibiu – Starea de sănătate a judeţului Sibiu, 2006

Centrul Regional de Sănătate Publică Sibiu – Starea de sănătate a judeţului Sibiu, 2008

Centrul Regional de Sănătate Publică Sibiu – Starea de sănătate a judeţului Sibiu, 2010

Pharma-business (revistă de management farmaceutic), http://pharma-business.ro/asistenta-sociala-a-persoanelor-varstnice/

Ioan Mărginean (coordonator), Analiza comparativă a finanţării politicilor sociale din România – ţări în tranziţie – ţările UE, CASPIS, Bucureşti, 2002.

Preîntâmpinarea crizei vârstei a treia – Raport al Băncii Mondiale, 1995.